PAPÍROVÝ ATENTÁT
Václav Klaus nikdy nepochyboval, že jeho cesta vede k cíli, teď mu ale hrozí atentát!

Námět…………………………………………………………………………………………Petr Fischer
Dramaturg ČT……………………………………….………………………………………Marek Šebeš
Mix zvuku a hudební režie………………………………………………..…………………..Ivo Broum
Střih…………………………………………….…………………………………….Hedvika Hansalová
Kameraman………………………………………………………………………………….Michal Hájek
Výtvarník…………………………………………….……..……………………………….Tomáš Chlud
Scénář…..………………….………………………………………… Petr Fischer, Radim Procházka
Produkce a režie………………………………………….. …………………………Radim Procházka

Vystupují (v abecedním pořadí):
Mrtvý sponzor…………………………………………………………………….………….. Lájos Bács
Věčný liberál…………………………………………………………. … …………Václav Bělohradský
Demiurg…………………………………………………………………….……………….Václav Havel
Hlavní rozhodčí…………………………………………………………………………..Michal Kavalier
Velikán…………………………………………………………………….…………………Václav Klaus
Komentátor diorámat ………………………………………………………………..…Martin Komárek
Sběratel diorámat ………………………………………………………………..……..Josef Kropáček
Účetní diorámat ………………………………………………………………….………..Lubomír Lízal
Pravá ruka Velikána……………………………………………………………….……Miroslav Macek
Komentátor diorámat ………………………………………………………………..….Vladimír Mlynář
Pokladník……………………………………………………………………………………..Libor Novák
Zloduch II……………………………………………………………………….………………..Ivan Pilip
Ředitel soutěže………………………………………………………………………Ladislav Provazník
Historik diorámat …………………………………………………………………………………Jiří Rak
Josefova pravá ruka………………………………………………………………..……Eva Rolečková
Zloduch I…………………………………………………………………………………...……Jan Ruml
Chudý sponzor……………………………………………………………………………..Radžív Sinha
Zpravodajka v diorámatu ……………………………………………………..………Sabina Slonková
Druhý zástupce Velikána………………………………………………………………..….Jan Stráský
Josefův bratr……………………………………………………………………………….Cyril Svoboda
Bohatý sponzor………………………………………………………………….…………Milan Šrejber
První zástupce Velikána………………………………………………………………...Josef Zieleniec
Opoziční velikán…………………………………………………………………..………..Miloš Zeman
 
© PRODUKCE RADIM PROCHÁZKA a Česká televize 2007

Film vznikl za přispění
Státního fondu České republiky pro podporu a rozvoj české kinematografie  

Speciální poděkování 
Respekt

Formát
4:3 

Délka
52 min

Televizní premiéra 
29. listopadu 2007, 20:00 na ČT 2

Kontakty:
producent	 Radim Procházka
	 tel: 603862161, e-mail: radim@radimprochazka.com 
PR Česká televize         Nicol Formánková Oravcová
			    tel: 736515309, e-mail: Nicol.FormankovaOravcova@ceskatelevize.cz 

Synopse:

Do podzimu 1997 žila česká společnost v dobrovolně sdílené iluzi o bezproblémové transformaci, jejíž směr je zaručen lidmi, kteří rozumějí tomu, co znamená správně „budovat kapitalismus“. „Budovatelé“ v čele s tehdejším premiérem Václavem Klausem navíc onu iluzi intenzivně podporovali. Volební pat z roku 1996, ekonomická opatření známá jako „balíčky“ z jara roku následujícího, ale především aféry spojené s financováním politických stran však vedly v listopadu roku 1997 k politické krizi. V pátek 28. listopadu členové ODS Jan Ruml a Ivan Pilip vyzvali telefonicky premiéra Klause, který byl v té době v bosenském Sarajevu, k rezignaci na funkci předsedy ODS. O den později Václav Klaus podal demisi na funkci premiéra, ale jen několik týdnů nato obhájil křeslo předsedy ODS, se kterou odešel do opozice. Tehdy nejsilnější politickou stranu v zemi následně opustila řada členů, kteří založili Unii svobody.  
Několik hodin po zmíněném telefonátu označil další člen ODS Miroslav Macek čin Rumla a Pilipa za „puč“. V následujících dnech a týdnech se z puče vyvinul „atentát“. K historické reminiscenci s atentátem na Františka Ferdinanda d´Este byl jen krůček… Metafora dala událostem nejen název ale i stěžejní interpretaci! Z vládní krize udělala spiknutí neschopných a všehoschopných ambiciózních „atentátníků“, jejichž cílem bylo zbavit se nenáviděného Václava Klause. 
Tuto „klausovskou“ verzi událostí ilustruje dioráma, které je hlavní „postavou“ i „rekvizitou“ filmu Papírový atentát. Autorům slouží jako východisko k úvaze o tom, jak se z „událostí“ stávají „dějiny“ a zda jsou tento proces schopní reflektovat samotní aktéři oněch událostí. Ve filmu hovoří a posuzují dioráma mimo jiné Václav Klaus, Václav Havel, Jan Ruml, Ivan Pilip či Josef Zieleniec. Politolog Václav Bělohradský nad diorámatem konstatuje, že politické strany přece jen potřebujeme, historik Jiří Rak zase tvrdí, že všichni ve svých hlavách nosíme místo dějin sled diorámat. Naše dioráma ve filmu i soutěží. V pohárovém závodě mistrovství republiky papírových modelářů jej porazily „Nudapláž“ a „Požár na sídlišti“. 
Scéna diorámatu „Sarajevský atentát“ zachycuje okamžik, kdy se Václav Klaus vrací ze Sarajeva a přijíždí na jednání Výkonné rady ODS do Sněmovní ulice. Tam jej už očekávají „pučisté“ Ruml a Pilip, zobrazení v levé části scény. (Ivan Pilip vzrušeně ukazuje rukou k místu, kde se právě objevil Václav Klaus, čímž parafrázuje míření atentátníka Gavrila Principa na arcivévodu Františka z léta roku 1914.) Protiváhu jim tvoří dvě skupinky demonstrantů s mnoha autentickými transparenty, včetně nápisu „Klaus for president“. Demonstranty doplňuje Klausova choť Livie s emotivním dopisem, který jejímu muži napsal syn Jan. V pozadí skryti kulisami odpočívají falešní sponzoři ODS Lájos Bács a Radžív M. Sinha, opodál rozhazuje bankovky skutečný sponzor ODS, bývalý tenista Milan Šrejber. (Pro názornost zobrazený v tenisovém dresu.) Scéně z obláčku přihlíží tehdejší prezident Václav Havel, podle „klausovské“ verze šedá eminence a osnovatel událostí.  
 
Řekli ve filmu:

Vladimír Mlynář, novinář a politik
…prostě to tam napsali ve vožralství, to Lájos Bács a Radžív Sinha. Jakože prča. A odeslali to do toho parlamentu. Je-li to pravda, a já si docela myslím, že to pravda je, tak  to docela přesně ilustruje tu dobu. A to, co v tu dobu na ODS bylo hrozivé. Že si můžou dovolit všechno. 		

Václav Klaus
Je všeobecně známo, že já jsem byl vždycky politikem, který se opíral o lidi daleko víc než o ježdění na Hrad nebo o vyjednávání v zákulisí nebo něco takového. To je naprosto... naprosto jasné. Takže pro mě ta demonstrace byla samozřejmě jenom potvrzením toho, že nejsem sám a že je o koho se opírat.

Václav Havel		
Že to bylo nazváno Sarajevským atentátem, to je zvláštní mistrovství Václava Klause. Nazývám to jazykové kejklířství. Je to takový polovtip, ale zároveň to jakýmsi způsobem vnucuje výklad událostí a nakonec tomu tak začnou všichni říkat.

Josef Zieleniec, politik
Není to tak, že by banky přestaly půjčovat. Ty banky by začaly půjčovat jiným lidem. A zde začal by problém pro některé politiky a některé lidi. To je prostě tak. Já si myslím, že mnoho velkých, velkých českých majetků, které dneska vedou listiny všech top dvacet, top sto a tak, by tady nebylo, byly by jiné, postavené na něčem jiném, kdybychom šli v těch věcech rychleji.

Václav Bělohradský, filozof
Z toho Sarajevského atentátu zbyla komická historka o tom, jak se kluci chtěli trhnout a nepodařilo se to. Šéf se vrátil včas. Ale ve struktuře politiky se změnilo všechno negativně.

Jiří Rak, historik
Dějiny se změnily vlastně ve sled těch diorámat. A když se nad tím zamyslíme, tak toto vlastně v našem myšlení trvá pořád.

Rozhovor s režisérem Radimem Procházkou:

Proč jste se rozhodl věnovat zrovna této látce?
S námětem přišel novinář Petr Fisher a mě lákala možnost s ním něco udělat.  Samotné téma obsahuje všechny prvky antické tragédie, i když k ní v tomto případě hraje - tak jako v našem filmu - flašinet.  
 
Kolem tzv. sarajevského atentátu panuje dodnes řada nejasností. Má váš dokumentární film ambice odkrývat nové souvislosti, nebo vám jde spíše o to se od jednoho konkrétního příkladu odrazit k úvahám na obecnější téma?
Druhá možnost je správná. Snažím se natáčet film, nejsem investigativní novinář, takže mou ambicí je přinést příběh, který má nějaký obecnější přesah.

Jedním z problémů, jimž by se měl váš film věnovat, je tzv. politická kultura, tj. schopnost pohybovat se po politické scéně přirozeně, morálně, ale zároveň i nonšalantně. Jak souvisí s úrovní politické kultury to, jestli mají politici smysl pro humor? 
Nevím nakolik souvisí smysl humor a úroveň politické kultury. To by chtělo hlubší zamyšlení. Myslím, že i suchar může být dobrým politikem. V každém případě mi náš film potvrdil přímou úměru mezi schopností sebereflexe a smyslem pro humor. Václav Klaus si nejen téměř na nic nepamatuje - přesněji řečeno má svůj vyhraněný pohled na události - ale také se směje jiným věcem než ostatní, přesněji řečeno směje se svým vlastním vtipům... Takže asi existuje souvislost mezi politickou kulturou a smyslem pro humor. I když teď mě napadá, že film Roberta Sedláčka o Miloši Zemanovi možná tak trochu vyvrací tenhle závěr. Zeman totiž smysl pro humor má a doba jeho vlády zrovna školou politické kultury nebyla. Ale možná je Zeman výjimkou, která potvrzuje pravidlo.    

Václav Klaus přežil několik politických zvratů a na rozdíl od zmiňovaného Miloše Zemana se svého politického vlivu dosud nevzdal. Čím je to podle vás dané? 
Těžko říci. Třeba měl Václav Klaus jen více štěstí, protože jeho paměť a smysl pro humor mu nejsou tak nebezpečné jako Miloši Zemanovi. Václav Klaus by vám jistě na tuto otázku odpověděl, že je duší sportovec a ten se nevzdává...  

Autoři:
 
Radim Procházka 
Producent a režisér
Narodil se v roce 1975. Vystudoval dokument na FAMU u profesora Karla Vachka. V roce 2006 absolvoval portrétem divadelního režiséra Otomara Krejči Krejča za branou. Je producentem hraného debutu režiséra Roberta Sedláčka Pravidla lži (2006), který získal mimo jiné Cenu filmových kritiků a Českého lva 2006 za scénář. Je spoluautorem Sedláčkovy trilogie celovečerních dokumentů Tenkrát (1999 – 2002), která vypráví o našich moderních dějinách. Karlu Vachkovi produkoval jeho zatím poslední film Záviš, kníže pornofolku pod vlivem Griffithovy Intolerance a Tatiho Prázdnin pana Hulota aneb Vznik a zánik Československa  (1918 – 1992) (2006). Je producentem připravovaného Vachkova filmu Tmář a jeho rod a zároveň vydává na DVD kompletní filmografii tohoto režiséra. Produkoval či režíroval desítky televizních dokumentů a publicistických pořadů, například cyklus Živé srdce Evropy, který je nominován na cenu Elsa 2007 a který získal cenu na letošním festivalu Ekofilm.    
 
Petr Fischer
Novinář 
Narodil se v roce 1969. Vystudoval filozofii na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy v Praze, zakončil diplomovou prací Na cestě (z) metafyziky. Derrida a Heidegger. Od června 1998 pracuje v médiích - postupně jako ekonomický redaktor, komentátor a hlavní komentátor Lidových novin, dva a půl roku působil v roli politického analytika českého vysílání rozhlasové stanice BBC. V současnosti vede kulturní rubriku Hospodářských novin. Pravidelně přispívá do časopisů Respekt, kulturního týdeníku A2 nebo Přítomnosti.   
 
Tomáš Chlud
Výtvarník  a ilustrátor
Narodil se v roce 1976. Studoval animaci a multimediální tvorbu na FAMU. Od roku 2001 se věnuje dětské ilustraci a komiksu, publikoval v dětských časopisech Mateřídouška a Sluníčko, dnes v časopise Země pohádek. Komiksová tvorba: časopis Aargh! (2006,2007), Pražský deník (2007), katalog komiksového festivalu v Lodži (2006), cena kritiků na komiksovém festivalu v Bělehradě (2006, komiksová adaptace balad Poklad a Holoubek Erbenovy Kytice (2006), komiksová kniha Šmankote (2007)…Filmový výtvarník ( Pravidla lži), autor dokumentu J.E. Purkyně (2003).